מנהלי קהילה
![ד](https://www.camoni.co.il/webfiles/images/cache/105X105/zcX1/webfiles/camoni/fileup/1/6/8/0/9/6/-/-/168096/original/1247996443.jpg)
![דנה צינמן ליטרט](https://www.camoni.co.il/webfiles/images/cache/105X105/zcX1/webfiles/fck/image/users_uploads/profile/2/4/5/5/2/7/766600_1572950727.jpg)
![מורן וילנר סקאל](https://www.camoni.co.il/webfiles/images/cache/105X105/zcX1/webfiles/fck/image/users_uploads/profile/2/8/1/3/8/9/406844_1670917518.png)
![אפרת וייס שורץ](https://www.camoni.co.il/webfiles/images/cache/105X105/zcX1/webfiles/fck/image/users_uploads/profile/2/8/2/1/2/3/763794_1675167485.jpeg)
הפרעת אכילה?
שלום לכולם
תמיד הייתי שמנה, מאז שאני זוכרת את עצמי אכילה בכמיות בלתי נשלטות עד כדי כאבי בטן איומים, בסופו של דבר עברתי ניתוח קיצור קיבה, הורדתי סבבה עדיין בעודף משקל אבל סביר, והמשקל יציב +- כמה שנים.ליפני הניתוח לא היה לי מצבים שהייתי מקיאה לא הייתי מצליחה למרות שניסיתי, לאחר הניתוח כשהייתי אוכלת מעל היכולת וכאבי הבטן היו מטורפים (אחרי אכילה ללא גבול וללא התחשבות בתחושת השובע...) אז הייתי מקיאה, בהתחלה זה היה פעם ב... אבל לאט לאט זה התגבר, יש לי מצבים שאני בארוחה אחת יכולה להקיא 4-5פעמים, אוכלת ומקיאה ומשיכה לאכול ושוב... אציין שאני לא מקיאה את כח האוכל, אני מקיאה רק עד שתחושצ הכאב עוברת וגם זה לא תמיד ככה, זה יכול להיות פתאום ששבועיים אני בסדר עם האוכל, לא יודעת אם זה הפרעת אכילה, ואם כן יש מה לעשות עם זה, אני בסך הכול רוצה לרדת כמה קילו, אבל עם הכמיות שאני אוכלת ליפעמים זה בעיה כי אני לא מוציאה הכל עם ההקאות. וכל פעם שאני חושבת על דיאטה אני אוטומתית חושבת על אוכל על היום ואוכל פי כמה מימה שאני צריכה ואז עולה ומתיאשת מדיאטה... ןאז כשאני שוכחת מדיאטה אני יורדת במשקל מעט ואז מתלהבת ורוצה לעשות דיאטה לרדת עוד בקיצור אני בלופ של עליה וירידה...
בקיצור אני התחלתי להתלבט אם זה הפרעת אכילה ואם כן אם זה מצב שיש מה לעשות ים זה
תודה רבה
דנה צינמן ליטרט
הי תמר, בוודאי שמדובר בהפרעת אכילה, גם מה שתיארת לפני הניתוח וגם מה שקורה כיום (בכלל לא אמורים לאשר ניתוח כזה כשיש הפרעת אכילה פעילה כי זה באמת יכול רק לסבך את המצב). הסימפטומים שאת מתארת נשמעים חמורים, חשוב מאד שתקבלי עזרה, כי מאד קשה לצאת לבד מהפרעת אכילה. אני ממליצה לך בחום לפנות לאיש מקצוע מהתחום של הפרעות אכילה- פסיכיאטר, דיאטנית או פסיכולוגית, לשם הערכה מסודרת ואז כבר יתנו לך המלצות מדויקות. את יכולה להיכנס לאתר של העמותה למניעה וטיפול בהפרעות אכילה, יש שם רשימה של אנשי מקצוע ומסגרות בתחום, לפי אזור בארץ. אני מקווה שתקבלי את העזרה שמגיעה לך. את כמובן מוזמנת בשמחה להמשיך לשתף ולהתייעץ פה.
תמר159
תודה דנה,
האמת שפניתי לרופאת משפחה השבוע, היא הפנתנ לפסיכאטר, ואני התחלתי להסתפק האם זה כל כך חמור, עד כדי כך?!
זאת אומרת שתכלס זה לא עושה לי טוב ריגשית אבל מעבר לזה זה לא סיכון בריאותי כי אני לחךוטין משאירה אוכל בגוף זה לא שהוא מתרוקן לגמרי.
באיזשהו מקום מבחינתי פסיכאטר זה לבעיות קשות שאולי מסכנות חיים, ולא מעוניינת על שטות כזאת לשים על עצמי תווית של "חולת נפש"(למרות שאני ממש לא מזלזת בזה משום כיוון אבל לגמרי נרתעת).
בנתיים אני לא חושבת לקבוע תור...
דנה צינמן ליטרט
בהחלט בהחלט לקבוע תור. קודם כל, הפרעת אכילה זו לא מחלת נפש, זו הפרעה, ויש פסיכיאטרים שעוסקים ספציפית בתחום של הפרעות אכילה, בלי קשר לחומרת הסימפטומים או לסכנת חיים. בנוסף, הקאות יזומות הן סימפטום מסוכן, בלי קשר לכמות האוכל שיוצא או נשאר. זה ממכר, זה פוגע בכל החלק של העיכול ויכול ליצור נזקים ארוכי טווח, ההקאות פוגעות באיזון המלחים בגוף, כולל בשריר הלב, כך שזה מעלה סיכון לדום לב ועוד. וגם אם לא היו נזקים בריאותיים (וכן יש), להפרעות אכילה יש נזקים רגשיים משמעותיים ונזקים תפקודיים, כל אלו הן סיבה לחלוטין מספקת לפנות לעזרה, גם בפן הפסיכיאטרי וגם עזרה נוספת (רגשית, תזונתית...). כמובן שאני לא יכולה לתת לך הערכה רצינית בפורמט הזה, אבל הדברים שאת מתארת בהחלט נשמעים חמורים. אני מציעה לך ללכת לפגישת הערכה, גם אם תחליטי בסופו של דבר שלא לקבל את ההמלצות, חשוב שתשמעי חוות דעת.
תמר159
תודה דנה
אחרי שכל כך התלבטתי מה לעשות, או יותר נכון בחרתי להמשיך לחיות עם הבעיה ולנסות להתעלם מימה שזה עושה לי, קלטתי שאני במצב פחות טוב ויותר אובססיבית למשקל ויותר בהתקפות של אוכל, אז החלטתי לקבוע תור, למרות שזה קשה לי בטירוף הגעתי למסקנה שהתמודדות לבד גם קשה, אז החלטתי שעדיף קושי שמלווה בטיפול מאשר קושי ללא תכלית וקץ, אבלל עד שאזרתי אומץ אין תורים פנויים ל4 חודשים הקרובים בעיר שאני גרה...
נשמע לי הזוי , שזה המתנה רק בשביל אבחנה ראשונית, ובכלל אני תוהה לעצמי עם תישאר לי מוטיבציה לטפל בעצמי בעןד 4 חודשים..
מתסכל
דנה צינמן ליטרט
כל הכבוד על ההחלטה לטפל בעצמך ועל הנכונות, זה כבר צעד סופר חשוב ומשמעותי, ולא מובן מאליו. אכן מאד מאד מתסכל לגבי התורים, מצער שזה המצב במערכת הבריאות. הייתי מנסה לבדוק באזורים אחרים, גם רחוקים יותר, מאחר והמעקב הפסיכיאטרי הוא לא בתדירות גבוהה. בנוסף, אפשר לנסות להתחיל בינתיים טיפול דיאטני אצל דיאטנית ו/או פסיכולוגי אצל מישהי מהתחום. אני מזכירה שיש את האתר של העמותה הישראלית למניעה וטיפול בהפרעות אכילה עם שמות של מרכזים ומטפלים בתחום.
ובכל מקרה, גם ה4 חודשים יעברו, ואומנם זה לא זמן קצר, אבל החלופה היא לבלות את שארית החיים בסבל, כך שאני מקווה שתצליחי לגייס מחדש את הרצון והמוטיבציה.